«Йогі непокоївся. З думки йому не йшло одне. Настала весна – тепер уже напевне, – а йому не хотілося жінки. Останнім часом це його все дужче непокоїло. Він уже майже й не сумнівався. Не хотілося йому жінки – і край. Учора ввечері він зайшов до громадської бібліотеки взяти книжку. Поглянув на бібліотекарку – і не захотів її. Дивився мов на порожнє місце.
Daily Archives: 19 Липня, 2024
Господи, вже осінь, уже осінь!
Відходять ті, хто вчора ще любив…
![](https://hvilya.com/wp-content/uploads/2024/07/2-al-knigi.jpg)
Боже, це неймовірно! Особливо, якщо взяти до уваги, що поетичний шедевр сотворений Наталією того дня!.. Ось так, я періодично визирав у вікно зі свого 13-го поверху, радів, що нарешті линув дощ на наших Позняках та закороткою була ця втіха: дощ припинився через п’ять хвилин. Що ж, і на тому спасибі, це краще, ніж суцільна нестерпна спека…
Петрів батіг… Не просто квітка
![](https://hvilya.com/wp-content/uploads/2024/07/1-391829_n.jpg)
Петрів батіг… Ботанічний свідок-маркер астрономічних і природних метаморфоз довкілля. Саме у цій порі Юрій повертає Петрові ключі від землі, які отримав від нього в тимчасове користування навесні. Стоять спекотні дні. У давнину старші люде, коли треба було прокоментувати нездійсненну забаганку, казали: «Захтів в Петрівку мерзлого».